For et høl!
-Hvor er det fra? "For et høl!" -Hvordan skal jeg vite det?
Jo, kom igjen. Du vet det.
-Hvor er det fra? -Hva er hva fra?
Det jeg nettopp sa. "For et høl!".
-Hvor er det fra? -Jeg aner ikke.
Idiot...
Det er fra en Bette Davis-film, en jævla Warner Brothers-greie.
Jeg kan vel ikke huske alle filmene fra Warner Brothers.
Ingen ber deg huske alle de forbanna storfilmene! Bare én eneste en.
Bette Davis fikk bukhinnebetennelse på slutten, bruker en stor parykk-
-og er gift med Joseph Cotten eller noe slikt...
Hun vil til Chicago. Hun er forelsket i han med arret, men blir syk...
-Hvem da? Hvilket arr? -Det husker jeg for faen ikke!
Hva heter filmen? Det er det jeg vil vite!
Hun får denne bukhinnebetennelsen og vil uansett reise til Chicago.
Chicago! Den heter Chicago.
-Hva da? -Filmen. Den heter Chicago.
Herregud! Du vet jo ingenting!
Chicago var en musikal på 30-tallet med den lille Alice Faye!
I denne filmen sleper Bette Davis seg hjem fra butikken...
-Jobber hun der? -Hun er husmor! Hun har handlet.
Hun kommer hjem med varene og går inn i den beskjedne stuen-
-i det beskjedne huset den beskjedne Cotten har kjøpt...
-Er de gift? -Ja, med hverandre, din idiot.
Hun kommer inn og ser seg rundt-
-setter ned varene og sier:
"For et høl!"
-Jaha. -Hun er misfornøyd.
-Hva heter filmen? -Det vet jeg faktisk ikke, Martha.
-Tenk da! -Jeg er så trøtt, det er sent...
Hvorfor er du trøtt? Du har vel ikke gjort noe? Har du hatt leksjoner?
Om ikke faren din hadde disse forbanna lørdagsorgiene...
Det er det som er så trist med deg, George. Du gjør aldri noe...
Du er ikke sosial. Du bare sitter der og snakker...
Hva vil du jeg skal gjøre? Gå rundt og skråle sånn som du gjør?
-Jeg skråler ikke! -Ålreit, du skråler ikke.
-Jeg skråler ikke. -Jeg sa jo det.
-Gi meg en drink. -Har du ikke fått nok?
Jeg sa: "Gi meg en drink".
En kveldsdrink tar vel ikke livet av noen av oss.
Kveldsdrink...kødder du? Vi får jo gjester!
Gjester. Gjester!
-Gjester? -Ja...folk! Det kommer gjester.
-Når? -Nå.
Herregud. Vet du hva klokken er? Hvem er det som kommer?
-Hva-heter-de-nå...? -Hvem er Hva-heter-de-nå?
Jeg vet ikke hva de heter. Du traff dem i kveld. De er nye her.
-Han jobber med matte, eller noe. -Traff jeg noen i kveld?
Av alt det stupide... Hvem er disse folka?
Han jobber i matteavdelingen. Matteavdelingen!
-Han er ung og blond... -Pen og velbygd?
-Ja, pen og velbygd. -Selvfølgelig.
-Hva? -Ikke noe.
Kona er en liten, musegrå type uten hofter eller noe.
-Husker du dem nå? -Antar det, men hvorfor kommer de?
Fordi pappa sa vi skulle ta hånd om dem. Det er grunnen.
Fordi pappa sa vi skulle ta hånd om dem!
Han mente vel ikke hele natten? Vi kan vel invitere dem på søndag.
Blås i det. Forresten så er det søndag. Tidlig søndag.
-Det er latterlig! -Det er avgjort.
-Hvor er de? Hvor er gjestene? -De kommer nok snart.
-Gikk de hjem for å sove først? -De kommer.
Kan du ikke informere meg. Hvorfor må du fortelle alt i siste øyeblikk?
Det gjør du. Du forteller alltid ting i siste liten.
Stakkars lille Georgie-plutten som må gå på party.
Hva gjør du? Furter du?
Få se. Furter du? Er det det du gjør?
Ikke bry deg!
Hvem er redd for Virginia Woolf, Virginia Woolf, Virginia Woolf?
Hvem er redd for Virginia Woolf?
Hva er det? Var det ikke morsomt? Jeg syntes det var hysterisk.
-Du lo deg i hjel på festen. -Jeg smilte. Jeg lo ikke.
-Den var ålreit. -Den var hysterisk!
-Den var veldig morsom, ja. -Du får meg til å spy.
Du får meg til å spy!
-Det var ikke pent sagt. -Det var ikke hva?
Jeg liker når du er sint. Det liker jeg aller best.
Du er et fjols. Du har ikke engang...
Hva heter det?
Mot?
Frasemaker.
-Hvorfor har du aldri is i drinken? -Jeg legger alltid is i drinken.
Det er du som alltid tygger isbitene, akkurat som en cocker spaniel.
-Du kommer til å knekke tennene. -Hva så, det er mine tenner.
-Noen av dem, ja. -Jeg har flere enn du har.
-Du har begynt å miste håret. -Du også...
Elskling...
Kom igjen, gi mamma et stort, vått kyss.
-Jeg vil ha et stort, vått kyss. -Jeg vil ikke kysse deg akkurat nå.
Hvor er disse gjestene du inviterte?
Hvor er den pene, velbygde mannen og hans smalhoftede kone?
De ble igjen for å snakke med pappa. De kommer nok.
Hvorfor vil du ikke kysse meg?
-George! -Ja?
-Hvorfor vil du ikke kysse meg? -Fordi jeg blir så opphisset.
Og blir jeg det, må jeg ta deg hardt, akkurat her på gulvteppet.
Gjestene våre ville komme inn og hva ville faren din sagt da?
-Din gris! -Nøff, nøff.
-En drink til, din elsker! -Du kan jammen drikke.
Jeg er tørst!
Jeg kan drikke deg under hvilket bord som helst så ikke bry deg!
Det finnes ikke en snuskpris du ikke har vunnet.
-Du er en man skiller seg fra. -Bare hold deg på beina.
Ikke dupp av eller kast opp. Og prøv å hold klærne på.
Ikke noe er mer motbydelig enn når du er full med kjolen over hodet.
Party, party!
-Dette ser jeg virkelig fram til. -Gå og lukk opp.
-Kom inn! Lukk opp, sa jeg. -Greit, elskling.
-Bare ikke begynn med greia. -Greia? "Greia"...
-Snakker du som en av elevene dine? -Ikke begynn på den ungegreia bare.
Hva tar du meg for? Jeg snakker om ungen om jeg vil.
-Kom inn! Gå og lukk opp. -Du er advart.
Fin at det finnes høflige folk som ikke går rett inn...
-...selv om de hører et monsters hyl. -Dra til helvete!
-Dere må være gjestene våre? -Blås i denne surpompen.
Kom inn. Bare gi klærne til surpompen.
-Kanskje vi ikke burde kommet... -Det er jo sent...
-Ikke kødd. Sleng klærne fra dere. -Hvor som helst, spiller ingen rolle.
-Jeg sa vi ikke skulle kommet. -Kom inn, sa jeg.
-Kutt ut, din møkkamunn. -Martha er så verbal.
Sett dere.
Er ikke dette nydelig?
Jo, virkelig pent.
-Hvem har malt det? -Det der?
En greker med bart som Martha overfalt en kveld--
-Den har... -...en stille intensitet?
Eller en skrikende ro, kanskje?
-Hva med en skrikende intensitet? -Elskling, han tuller med deg.
Det er faktisk en billedlig framstilling av Marthas intellekt.
Fiks ungdommene noen drinker, George. Hva vil dere ha?
Jeg vet ikke, kanskje konjakk? "Aldri bland, aldri bakis."
Konjakk? Bare konjakk. Enkelt. Og du da?
-Bourbon med is, om det er greit. -Greit? Klart det er greit.
-Martha, utvortes til deg? -Ja visst. Aldri bland, aldri bakis!
Hvem er redd for Virginia Woolf?
-Var ikke det morsomt? -Jo, det var det.
Jeg trodde jeg skulle sprekke. Men George syntes ikke det var gøy.
Om man ikke sprekker, som hun kaller det, så har man det ikke gøy.
Jeg hadde det i hvert fall gøy. Og faren din er fantastisk.
-Ja, han er litt av en fyr. -Det er han jaggu.
Han er en utrolig mann.
-Alle vet at han er en gud. -Gi faen i faren min.
-Men etter så mange lærerfester... -Jeg likte det faktisk.
Bortsett fra å treffe folk, ha det gøy og få bo på vertshuset-
-til stedet vårt er klart. Da jeg underviste i Kansas...
Ikke til å tro, men vi måtte klare oss helt på egen hånd, ikke sant?
Jeg måtte gå til damene på biblioteket eller i butikken og si...
"Hallo, jeg er ny. Du er vel konen til doktor ditt eller datt?"
Det var ikke så veldig hyggelig...
-Pappa vet hvordan ting fungerer. -En fantastisk mann.
La meg si at det finnes enklere saker, om man er universitetslærer-
-enn å være gift med rektorens datter. Tro meg. Det finnes enklere saker.
For enkelte menn hadde det vært en av livets store muligheter.
Det finnes ting som er enklere, tro meg.
Enkelte menn hadde gitt sin høyre arm for muligheten!
Men i virkeligheten ofrer man en mer privat del av anatomien.
-Jeg lurer på om du kan vise meg... -Går det bra med deg?
Jeg må bare pudre nesen.
Vis hvor vi har...eufemismen.
Ja visst, jeg skulle allikevel vise deg huset.
-George, du gjør meg forbannet. -Ålreit.
-Det gjør du, virkelig. -Gå nå, men hold kjeft om du-vet-hva.
-Jeg snakker om hva faen jeg vil. -Greit. Forsvinn.
-Om hva faen jeg vil. -Forsvinn!
Jeg holder meg til bourbon, takk.
-Så du er matematiker? -Nei.
-Jeg syntes Martha sa det.
-Hvorfor ble du lærer? -Av samme grunn som deg, tror jeg?
-Hva var det, da? -Jeg vet ikke.
-Du sa, av samme grunn som meg. -Jeg sa: "Tror jeg".
Liker du deg her? Jeg mente, på universitetet.
-Jeg mente universitetet. -Jo, det er bra. Bare bra.
Du har vel vært her ganske lenge, eller hva?
Hva? Jo, siden jeg giftet meg med hva-hun-nå-heter...Martha.
Før det, til og med. For alltid. Knuste forhåpninger.
Bra, bedre, best, beseiret...
Hva synes du om den deklinasjonen? Du svarte ikke på spørsmålet.
Hva synes du om deklinasjonen: Bra, bedre, best, beseiret...
-Nå? -Jeg vet ikke hva jeg skal si.
-Vet du ikke hva du skal si? -Skal jeg si gøy, så du sier trist...
...eller skal jeg si trist så du kan si gøy? Det er bare å velge!
-Når kona mi kommer så... -Ta det rolig.
En ny drink? La meg fylle på denne.
Det virker som om du og kona driver med en form for...
Vi har ikke noe. Vi trener bare våre små hjerner. Ikke bry deg om oss.
-La oss sette oss og snakke. -Jeg liker ikke å bli involvert.
Det går over. Konebytting er en av favorittlekene her omkring.
-Ikke si sir. Hvor gammel er du? -28.
Og jeg er litt over 40. Overrasket?
-Ser jeg ikke eldre ut? -Du ser bra ut.
Jeg har alltid vært slank. Jeg spilte håndball. Hvor mye veier du?
60-70? Spiller du håndball? Da spiller vi. Martha er 108...år.
-Hvor gammel er kona di? -Hun er 26.
Martha er fantastisk. Hun veier vel rundt 50...
-Kona di? -Nei, din. Martha er min kone.
Om du var gift med Martha, hadde du visst hva det betyr.
Om jeg var gift med din kone, hadde jeg visst hva det betyr også.
-Martha sier du er matematiker. -Nei, det er jeg ikke.
Martha tar sjelden feil. Kanskje du burde være det?
Jeg er biolog. Jeg er på biologiavdelingen.
Så det er du som er den som skal gjøre alle like...
-...ved å fikse kromosonene, hva? -Ikke helt. Kromosomene.
Jeg er veldig skeptisk. Kan vi lære av historien? Jeg er historiker.
Martha sier jeg er på avdelingen, ikke at jeg er historieavdelingen.
-Hun mener at jeg ikke er sjef. -Ikke jeg heller.
-Du er bare 21. -28.
Når du er 40, er du sjef for historie...biologiavdelingen.
Jeg er skeptisk. Jeg har lest at science-fiction ikke er fiksjon.
At dere endrer genene mine slik at alle blir som alle andre.
Vi vil ikke ha musikk og kunst, men mange unge menn som deg.
Kulturer og raser forsvinner. Maur vil ta over verden.
-Du vet ikke mye om vitenskap... -Nei, men om historie og trusler.
Kona di har visst ikke hofter, eller hva?
Ikke for at jeg er en hoftemann, men hun har smale hofter, ikke sant?
-Ja, det har hun. -Har dere barn?
-Ikke ennå. Dere? -Det er noe du får finne ut av.
-Ingen barn. Hva er galt? -Ikke noe. Vi ville vente.
-Vil dere trives her, tror du? -Vi blir vel, men ikke for alltid.
Ikke spre det. Det vil ikke gamlingen like å høre.
Marthas far forventer at staben blir gamle og dør i tjeneste.
En professor i latin og talekunst stupte faktisk i lunsjkøen.
Men gamlingen stuper ikke... Han kommer aldri til å dø.
Det går rykter, men ikke si et ord om det til Martha-
-at gamlingen, faren hennes, er over 200 år gammel.
Det er noe ironisk over det, men jeg er ikke full nok til å skjønne det.
Martha!
Lurer på hva kvinner snakker om når menn snakker? Det må jeg finne ut.
Hva vil du?
For en nydelig lyd.
-Hvor mange barn skal dere ha? -Jeg vet ikke. Kona mi er...
-...er smalhoftet. Der er en av dere! -For et nydelig, gammelt hus.
-For helvete, vent litt! -Hun kommer straks. Hun skifter.
-Hva? Skifter? Hva da, klærne? -Hun ville føle seg mer komfortabel.
Så det er det hun vil. Du vet ikke!
-Er alt bra, elskling? -Ja visst. Helt topp.
Så hun vil føle seg komfortabel? Det skal vi se på.
Jeg visste ikke at dere har en sønn.
En sønn. Det visste jeg ikke. Han fyller 16 i morgen.
-Fortalte hun om ham? -Ja.
-Hun skiftet og nevnte... -...deres sønns bursdag, ja.
Ok, Martha. Ok.
-Du er blek. Vil du ha... -Litt konjakk, takk.
Ja visst. Bare drikk, dere vil trenge det etter hvert som årene går.
Hvor mye er klokken? Så sent? Kanskje vi bør gå hjem?
-Til barnevakten? -Jeg sa at vi ikke har barn.
Unnskyld, jeg fulgte ikke med, eller tenkte. Velg det som passer.
Dere får ikke gå nå. Martha skifter jo.
Og Martha skifter ikke for min skyld. Det betyr at vi blir her i dagevis.
Det er en ære. Ikke glem at Martha er vår elskede sjefs datter.
Hun er hans høyre arm. Holdt på å si noe annet, men det er Martha-snakk.
Hva slags snakk?
Har du sett...
-Jaså, kirkestasen? -Så nydelig.
Liker du den? Hva mener du med å rope slik på meg?
-Vi lengtet etter din milde stemme. -Dilt bort til baren og...
-...og lag en stor drink til mamma. -Det stemmer.
Du må være litt av en fyr, som tok eksamen som hva da, 12-åring.
Tolv og et halvt faktisk... Nei, jeg var 19.
-Du trengte ikke nevne det. -Jeg er så stolt av deg.
Jeg er imponert og sjalu. Vil du jeg skal spy også?
-Imponerende. Du skal være stolt. -Han er en fin fyr.
-Han blir nok sjef for historie... -Biologiavdelingen.
Akkurat. Jeg har visst fått historie på hjernen. For en kommentar.
Han har ikke historie på hjernen, han har avdelingen på hjernen.
For han er ikke avdelingen, men på avdelingen.
-Vi snakket om det da dere var oppe. -Det gjorde dere rett i.
George har grodd fast i historieavdelingen.
Han er en mosegrodd gamling. Et kjerr. En ekkel sump.
Hei, sumpen. Sumpen!
Kan jeg hente noe til deg?
Ja visst. Du kan tenne sigaretten min, om du vil.
Nei. En mann tåler bare så mye før han raser ned evolusjonsstigen.
Jeg kan holde deg i hånden når det er mørkt og du er redd for busemannen-
-og slepe vekk ginflaskene dine etter midnatt så ingen ser dem...
Men jeg tenner ikke sigarettene dine, og sånn er det med det.
-Så du spiller fotball? -Ja, jeg var quarterback...
Men jeg var faktisk bedre i boksing.
Hørte du det, George?
-Du var flink. Du har ingen skader. -Han var collegemester.
Det ser fortsatt ut som du har en fin kropp, stemmer det?
-I anstendighetens navn... -Hold kjeft!
-Så du har holdt formen ved like? -Jo, for all del. Jeg trener.
-Han har en veldig fast kropp. -Har du? Så fint...
-Når man har trent seg opp... -Så vet man aldri når den trengs.
Jeg hadde tenkt å si, hvorfor slutte før man må?
Jeg er fullstendig enig.
-Martha, uanstendigheten din... -Han liker ikke kroppsspråk så godt.
Tjukken liker ikke at man snakker om muskler. Hvor mye veier du?
-Rundt 70-75 kg... -Fortsatt mellomvekt.
George, fortell om boksekampen vår.
Herregud...
-George, fortell. -Du får gjøre det. Du er så flink.
-Har han det bra? -Ja visst.
Jo, vi hadde en boksekamp noen år etter at vi giftet oss.
-Boksekamp? Dere to? -Akkurat. Vi to.
-Ikke til å tro. -Det var ikke i en ring eller noe...
Pappa hadde blitt treningsgal og en søndag-
-gikk vi ut i hagen. Pappa ville bokse med George.
Men George hadde ikke lyst og da sa pappa:
"Kom igjen, unge mann. Hva slags svigersønn er du?"
Og uten at jeg visste hvordan, fikk jeg på meg et par boksehansker-
-og snek meg opp bak George, bare for moro skyld, og sa: "George!"
Og så fikk han seg en skikkelig høyresving!
Han snurret rundt og fikk den rett i kjeven!
Rett i kjeven. Han må ha mistet balansen-
-for han landet rett i en buske!
-Hvor fant du den, ditt svin? -Så du likte det, hva?
Gi meg et kyss. Gi meget kyss!
Er det det du vil? Et show for gjestene?
Alt har et sted og en tid, Martha. Drinker til alle.
-Du har visst smakt på ditt. -Jeg trenger noe. Jeg ble så skremt.
-Ble ikke du det? -Jeg husker ikke.
-Trodde du at jeg skulle drepe deg? -Du?! Drepe meg? Latterlig...
-En dag gjør jeg det kanskje. -Sikkert.
-Hvor er dassen? -Til høyre, nede i gangen.
-Ikke kom tilbake med et våpen. -Du trenger vel ikke rekvisitter?
-Ingen lekevåpen for deg, hva? -Kan jeg sette drinken her?
Martha setter sine overalt. l skapet, badekaret. Jeg fant en i fryseren.
-Nei, det gjorde du ikke. -Det gjorde jeg.
-Blir du ikke bakis av konjakk? -Jeg verken blander eller drikker mye.
Mannen din fortalte om kromosomer. Han er biolog, vet du.
-Han er matematiker. -Biolog.
-Matematiker! -Nei...biolog.
-Er du sikker? -Jeg burde vel være det.
Så han er biolog. Bra for ham. Det er bedre. Det er midt i grøten.
-Hun trodde du var matematiker. -Jeg burde kanskje være det.
Bli akkurat der du er. Bli midt i grøten...
-Det er et stygt uttrykk, Martha. -Bli akkurat der.
Du kan jo overta historieavdelingen like lett derfra.
Noen er nødt til å gjøre det en dag. Og det blir ikke Georgiegutten.
Eller hva, din sump?
Jeg synes du burde stå i sement opp til halsen. Nei, nesen. Stillere.
-Når skal sønnen deres... -Hva?
-Noe om sønnen deres. -Sønn?
Når kommer... Hvor kommer sønnen deres hjem?
Martha, når kommer sønnen vår hjem?
Jeg vil vite det. Det var du som brakte det opp.
Jeg sa, glem det. Beklager at jeg snakket om det.
Ham, ikke det! Mer eller mindre i alle fall.
Når kommer den lille slyngelen? Er det ikke bursdagen hans i morgen?
Jeg vil ikke snakke om det.
Hun vil ikke snakke om det, ham. Hun er lei hun snakket om det, ham.
Når kommer den lille slyngelen hjem?
Nå som du så taktløst har brakt saken på bane: Når kommer slyngelen?
George snakker foraktelig om slyngelen siden han har problemer.
-Hvilke problemer har slyngelen? -Det er du som har problemer!
-Jeg har aldri hørt noe dummere. -Ikke jeg heller.
Georges største problem med den lill...med sønnen vår-
-er at han ikke er helt sikker på at han er hans egen unge.
-Du er en ondskapsfull kvinne... -Og jeg ble gravid med deg.
Ondskapsfull.
Martha lyver. Jeg vil dere skal vite at Martha lyver.
Det finnes bare en ting i denne verden som jeg er helt sikker på-
-og det er min kromosomologiske rolle-
-i avlingen av vår blondøyde, blåhårete sønn.
Jeg er så glad...
Det var en vakker tale, George. Det klarte du med bravado.
-Bravur, heter det. -Martha vet best.
Jeg har gått på universitet, som alle andre.
Vår sønn har ikke blått hår, eller blå øyne. Han har mine grønne øyne.
-Vakre, grønne øyne. -Han har blå øyne.
-Blå, Martha. -Grønne, ditt svin.
-Tyst på deg selv, din tispe. -Han er vel ikke ei tispe.
-Det er du som er ei tispe. -Pass munnen din.
Jeg vil gjerne ha en liten konjakk til.
-Har ikke du fått nok? -Tull.
George har vasstrukne blå øyne, melkeaktige...
-Pappa har også grønne øyne. -Nei. Han har små, røde museøyne.
Det hadde du ikke våget å si om han var her. Du er en feiging.
Han med sitt store, hvite hår og røde øyne. En stor hvit mus.
George hater pappa på grunn av sine egne...
Utilstrekkeligheter?
Du traff spikeren på hodet. Vet dere hvorfor han hater pappa?
Da han kom hit, for omtrent 500 år siden, så likte pappa ham.
Og jeg, som den idioten jeg er, jeg falt for ham.
-Det liker jeg. -Det stemmer. Dere skulle sett det.
Hun satt utenfor rommet mitt om natten og ulte og klorte i gresset.
Jeg fikk ikke jobbet, så jeg giftet meg med henne.
Jeg falt faktisk for ham. Det, den, det der.
-Martha er egentlig romantisk. -Det er jeg.
Jeg falt for ham og det virket praktisk også.
Pappa trodde virkelig at George skulle kunne overta etter ham.
Slutt, Martha! Jeg hadde ikke fortsatt om jeg var deg.
-Men det er du ikke. -Du har allerede bablet for mye.
Om den lille slyngelen. Om sønnen vår. Jeg advarer deg, Martha.
Må vi virkelig høre på alt dette?
Jeg hadde planlagt alt og ektet ham. Først skulle han overta avdelingen-
-og når pappa pensjonerte seg, hele skolen. Blir du sint nå, baby?
Slik skulle det blitt. Alt var enkelt. Pappa likte det også, en stund.
Helt til han begynte å følge med noen år. Blir du sint nå?
Etter noen år, begynte han å lure på om det ikke var en god ide!
Kanskje ikke Georgiegutten hadde det i seg, at han ikke ville klare det!
George var nemlig ikke pågående eller særlig aggressiv.
Han var faktisk en flopp. En stor, fet flopp!
Jeg håper den flasken var tom.
Du har ikke råd til å sløse med sprit. Ikke på den elendige dosentlønnen din!
Så her sitter jeg med denne floppen, denne mosegrodde dassen-
-som er gift med rektorens datter, som man venter seg noe av!
Ålreit, George! Slutt!
Jeg må spy. Jeg må spy.
Hun blir snart frisk, jeg skal lage kaffe.
Jeg er virkelig lei meg...
Hun burde ikke drikke, hun er så spinkel.
Eller smalhoftet, som du sa.
-Hvor er min lille lekkerbit? -Hun koker visst kaffe.
-Hun blir fort syk. -Martha?
Nei, hun har aldri vært syk, om ikke dagene på hvilehjem teller.
Nei, min kone. Min kone blir syk fort. Martha er din kone.
Ja, jeg vet det.
-Hun har vel ikke vært på hvilehjem? -Din kone?
-Nei, din. -Min?
Nei, det har hun ikke. Jeg vil.
Jeg mener...om jeg... var henne, så hadde jeg...
Men det er jeg jo ikke, så det gjør jeg ikke.
Men jeg hadde likt det. Det kan bli litt bråk her omkring.
Det tror jeg så gjerne.
-Spyr kona di mye? -Jeg sa at han blir fort syk.
-Jeg trodde du mente... -Det er sant. Hun spyr faktisk mye.
-Ofte, heter det. -Det går ikke å få henne til å slutte.
Jeg mener, hun kan holde på i timevis.
Ikke hele tiden... Regelmessig.
-Kan man stille klokken etter henne? -Omtrent.
-Kan jeg...? -Ja visst.
Jeg giftet meg med henne fordi hun var gravid.
-Du sa jo at dere ikke hadde barn? -Egentlig var hun ikke gravid.
Hun var skinngravid, først hovnet hun opp-
-og så...ned.
-Og da hun var stor, ektet du henne? -Og så gikk det ned.
Da jeg var 16 og gikk på forberedende privatskole under den puniske krigen-
-pleide en gjeng av oss å gå ut første feriedag-
-før vi dro hjemover.
På kvelden gikk vi til en kro som gangsterfaren til en av oss eide-
-og der drakk vi med de voksne og hørte på jazz.
En gang hadde vi med oss en gutt på 15 år.
Han hadde drept moren sin med et haglgevær noen år tidligere.
Et uhell, helt uten et underbevisst motiv, det er jeg sikker på.
Denne gangen var gutten sammen med oss og alle bestilte-
-og da det ble hans tur, så sa han: "Jeg vil ha børgen."
"Gi meg børgen, takk. Børgen og vann."
Alle lo. Han var blond og hadde en kjerubs ansikt.
Alle lo, og han ble rød på kinnene og hele halsen.
Kelneren som tok bestillingen fortalte det til bordet ved siden av-
-og da lo de og fortalte det videre, og latteren spredte seg...
Men ingen lo mer enn vi-
-og ingen mer enn gutten som hadde skutt sin mor.
Snart visste alle hva latteren handlet om og alle bestilte børgen-
-og lo da de bestilte.
Til slutt minsket latteren, men den ble ikke helt borte-
-for det var alltid noen, ved et bord, som bestilte børgen-
-og det dannet seg et helt nytt latterområde.
Den kvelden drakk vi gratis. Vi fikk champagne av sjefen-
-av gangsterfaren til en av oss.
Selvfølgelig led hver og en av oss i ensomhet dagen etterpå-
-på toget bort fra byen. Alle med en voksen manns bakrus...
Men det var den største dagen i min ungdom.
Hva skjedde med gutten?
Gutten som hadde skutt moren sin.
-Det vil jeg ikke fortelle. -Ålreit.
Sommeren etter, med lærlingebrevet i lommen og faren i passasjersetet-
-svingte han for å unngå et pinnsvin, og kjørte rett i et tre.
Han døde selvfølgelig ikke. Da han våknet på sykehuset-
-og de sa at faren hans var død, skal han ha begynt å le.
Latteren ble høyere og høyere, og ville ikke slutte.
Det var først da han fikk en sprøyte i armen-
-og bevisstheten ble borte, at latteren hans døde.
Da han hadde blitt frisk nok til å kunne flyttes-
-ble han plassert på et mentalsykehus.
Det var for 30 år siden.
-Er han fortsatt der? -Ja visst.
Og det sies at, i løpet av disse 30 årene-
-har han ikke kommet med en eneste lyd...
-Det er nok Martha. -Hun lager kaffe.
-Til kona di, som går opp og ned. -Gikk, opp og ned.
-Gikk? Og ikke noe mer? -Nei, ikke noe mer.
-Martha blir ikke skinngravid. -Kona mi hadde det en gang.
Martha blir ikke gravid i det hele tatt.
Har dere noen andre barn? Døtre eller noe?
-Om vi har hva? -Har dere noen...
Jeg mener, har dere bare den ene ungen...sønnen?
Nei, bare en... En gutt.
Sønnen vår.
-Det er fint. -Han er en glede.
Han er en ertepose.
En ertepose... Du vil ikke forstå.
En ertepose!
Jeg hørte! Jeg sa ikke at jeg var døv, men at jeg ikke forsto!
-Det sa du ikke i det hele tatt! -Det var underforstått!
-Jøss. -Du begynner å bli irritabel.
Vår sønn er våre tre øynes øyensten, Martha er jo en kyklop--
-Og du blir irritabel. -Det er sent, jeg har drukket fra ni!
-Det har vært ganske bråkete her. -Alle som kommer hit blir irritable.
-Det er forventet, ikke bli opprørt. -Jeg er ikke opprørt.
Jeg vil gjerne forklare noe for deg. Om noe Martha sa...
Hør skogens lyd. Dyriske lyder...
-Her kommer våkekonen... -Vi sitter og drikker kaffe.
-Er det noe jeg skal gjøre? -Nei, bare bli der og hør på Georgie.
Kjed deg til døde! Tørket du opp etter deg her inne?
Nei, Martha, jeg tørket ikke opp etter meg.
I alle år har jeg forsøkt å tørke opp etter meg.
-I alle år? -Husly, tilpasning.
-Det er vel slik det skal være? -Ikke prøv å si at vi er like.
Nei, det er enklere å gifte seg med ei dame fordi hun hovner opp...
-Mens jeg på min gammeldagse måte... -Det var ikke bare det.
Sikkert. Hun har vel penger også?
-Ja. -Ja?
Så jeg hadde rett? Midt i blinken på første forsøk... Hva sier du om det?
Det var andre saker. Som kompenserte.
Det er alltid det.
Fortell om din kones penger.
-Nei. -Ok. Ikke gjør det.
Svigerfar var en herrens mann... Og han var veldig rik.
Hvilken tro?
Svigerfaren min ble kalt av Gud da han var seks år, eller noe.
Han begynte å predike og han døpte folk, og reddet dem...
Han reiste mye rundt og ble ganske berømt. Ikke som...
...enkelte av dem, men ganske berømt.
Og da han døde hadde han masse penger.
-Guds penger? -Nei, sine egne.
-Hva skjedde med Guds penger? -Han brukte dem og sparte sine.
Martha er rik, fordi hennes fars andre hustru-
-ikke Marthas mor-
-var en veldig gammel dame med vorter, som var veldig rik.
-Hun var en heks. -En god heks.
Hun giftet seg med den rødøyde, hvite musen som må ha spist vortene-
-for hun gikk opp i røyk nesten med en gang.
Alt som ble igjen var vortemedisinen og et fett testamente.
Kanskje min svigerfar og vorteheksen hadde passet sammen?
For han var også en mus.
Han var en kirkemus!
-Kona di nevnte ikke noen stemor. -Kanskje det ikke er sant.
Jeg fant på alt siden du er en direkte trussel-
-og jeg vil ha overtaket. Jeg har advart deg.
Jeg er advart.
Det er dere snikende, ueffektive drittsekker jeg er mest redd for.
Bra du ikke tror meg. Tross alt så har du historien på din side.
Det er du som har det. Jeg har biologien på min. Historie - biologi.
Skulle ikke du overta den historiske avdelingen-
-før du tar hele rasket? Et steg om gangen.
Nei, jeg hadde tenkt å innynde meg, på en måte.
-Finne alle svake punkter. -Som meg?
Bli en realitet, på en måte, og så bli...
-Hva da? -Noe uunngåelig?
Akkurat. Uunngåelig. Overta et par kurs fra de eldre...
-Feie over noen passende koner. -Akkurat, ja.
Du kan dytte unna gamlinger, men før du feier koner, jobber du jo ikke.
Det er veien til makten: Fei over alle!
Veien til mannens hjerte, den brede avenyen til jobben hans-
-går gjennom hans kone. Og ikke glem det.
Og din kone har den bredeste og mest inviterende avenyen på området.
-Jeg mener, faren hennes er rektor... -Så klart, det er jo uunngåelig.
-Får vel ta henne i buskene nå! -Ja, det er nok best.
-Jeg tror nesten du mener alvor. -Nei, du tror nesten du mener alvor.
-Og det skremmer deg. -Meg? Du kødder.
-Nei. Jeg skal gi deg et godt råd. -Et godt råd fra deg?!
Du må lære. Ta dem der du kan få dem. Hør her nå.
Det er kvikksand her og du kan trekkes ned før du aner det.
Jeg blir kvalm av deg av prinsipp og du er en innbilsk drittsekk-
-men jeg prøver å gi deg overlevelsesråd.
Hører du? Du vil visst ta det som det kommer?
Alt kommer til å gå som smurt på grunn av historiens tidtabell.
-Hold deg til strikkingen, mormor. -Jeg har faktisk forsøkt...
-Å få kontakt? Kommunisere? -Akkurat.
Så rørende.
-Kjøss meg i ræva! -Hva?
Om man prøver å grunnlegge et samfunn basert på prinsippet...prinsippet...
Man skaper regjering og kunst, og innser at de er det samme.
Man driver saker så langt at man kan miste det.
Så plutselig, gjennom all musikk og hamring-
-kommer "Dies Irae". Og hva sier trompeten?
"Kjøss meg i ræva!"
-Litt skjelven, men på beina. -Det var ikke så ille.
Ta på deg denne, vi skal hjem.
Vent litt... Hva har skjedd her?
-Jeg henter bilen. -Nei, vi tar en taxi.
Hva i helvete tror du at du driver med?
Jeg tror jeg henter bilen for å kjøre gjestene hjem.
Skal du ikke be om unnskyldning? For at du fikk henne til å spy?
-Det gjorde jeg ikke. -Det gjorde du det!
Tror du sexy bak der gjorde kona si syk?
-Du gjør meg syk. -Det er noe annet.
Jeg blir spysyk helt av meg selv, uten grunn.
Slik har det alltid vært.
George får alle til å spy. Da sønnen vår var liten, spydde han hele tiden.
Han gjorde det så fort George kom inn på rommet.
Grunnen til at han spydde, var at han ikke orket grafsingen din.
Du brøt deg inn på soverommet hans med åpen slåbroken og grafset.
Så det er vel derfor han rømte hjemmefra to ganger på en måned?
Seks ganger på ett år.
Han rømte fordi Martha presset ham opp i et hjørne hele tiden.
Han sa hele tiden: "Mamma er alltid etter meg".
-Løgnhals! -Det var veldig pinlig.
Om det var så pinlig, hvorfor snakker du om det?
Den som hadde litt konjakk. Jeg elsker konjakk.
-Jeg blir så rolig av det. -Jeg pleide å drikke konjakk.
-Du pleide å drikke børgen også. -Hold kjeft!
Fortalte han deg det? Noe sa han vel?
-Vi bare danset rundt litt... -Jeg elsker å danse.
-Han mente det ikke slik. -Jeg vet. To menn som danser, liksom?
Så du fikk ikke høre om boken hans far ikke ville la ham gi ut?
-Hvilken bok? -Bare en bok.
Se! Dansing. La oss danse! Jeg elsker å danse.
Jeg vil danse!
-Jeg elsker å danse. Gjør du? -Med riktig mann, ja.
Jeg danser som vinden...
Stans bilen. Vi skal danse. Hørte du meg?!
Alt du vil, elskling.
-Sett på en, da. -Blir det partnerbytte nå?
-Tror du jeg vil danse med deg? -Ikke når han er i nærheten.
-Du blir syk igjen. -Jeg danser som vinden.
Ålreit, velg sengepartner.
Kutt ut, George.
-Din drittsekk! -Hva sa du, elskling?
Du er alltid på meg når jeg har det gøy! La meg være.
Jeg liker å danse og du lar meg ikke få gjøre det. La meg være!
Sett i gang, Martha.
Hei, sexy. Vil englepuppene danse?
Hva kalte du kona mi?
Om jeg ikke får danse fritt, så vil jeg ikke danse.
Kom, la oss danse.
-Vi kan se på. -Det stemmer.
Du er jammen sterk. Det liker jeg.
-De har visst danset før. -Dansen er velkjent for dem.
Jeg vet ikke hva du mener.
-Jeg liker måten du beveger deg på. -Takk det samme.
-De liker måten de beveger seg på. -Så fint.
Merkelig at George ikke fortalte sin side av saken.
Det overrasker meg. Han pleier å gjøre det så fort han får sjansen.
-Han stoler nok ikke på meg. -Det er en trist historie...
-Du hadde begynt å gråte... -Du har stygge talenter, Martha.
Ikke oppmuntre henne. Jeg advarer deg.
-Han sa, ikke oppmuntre meg. -Jeg hørte ham. Fortell mer.
Georgiegutten var veldig ambisiøs, på tross av noe gøy fra fortiden.
Men det skrev Georgiegutten en roman om.
Hans første og siste forsøk!
-Men pappa fikk se Georgies bok. -Ber du om juling, Martha?
Han ble veldig sjokkert over det han leste!
-En bok om en slem guttunge... -Dette tolererer jeg ikke.
-Hold kjeft. -En slem guttunge...
...som drepte sin mor og far.
Og pappa sa: "Dette får du ikke gi ut."
-Dansen er over. -Vold. Vold!
Pappa sa: "Du tror vel ikke jeg lar deg publisere slikt søppel?".
"Ikke så lenge du underviser her".
"Publiserer du det, så mister du jobben her."
Hold opp! Jeg lar meg ikke bli gjort narr av!
-Ikke snakk om! Leken er over! -Tenk deg det.
En gutt som dreper moren og faren sin, og påstår at det var en ulykke!
Vil du høre det beste? Vil du høre hva den modige Georgie sa til pappa?
"Men, pappa". Jeg mener: "Men, sir, dette er ikke en roman."
"Dette er ikke en roman. Det er sant! Dette skjedde meg i virkeligheten. "
-Jeg skal drepe deg! -Det skjedde!
Vold. Vold!
Rolig nå. La oss ta det rolig.
Morder!
-Hva er problemet her? -Vi bare leker en lek.
Nå skal vi stenge...
Gi oss en omgang til,-
-så kommer vi oss av gårde.
Fint. Fint. Takk, takk...
Det var den leken. Hva skal vi gjøre nå?
La oss finne på noe. Nå har vi lekt "ydmyk verten". Hva skal vi gjøre nå?
Kom igjen. Vi er akademikere, så vi kan vel finne på flere leker.
Det finnes andre leker. Hva med "knull vertinnen"? Vil du leke den?
Vil du leke "knull vertinnen" nå eller ute i buskene etterpå?
-Knull vertinnen! -Hold kjeft!
Så du vil heller leke den senere? Hva skal vi leke nå?
-"Portrett av en druknende mann". -Jeg drukner ikke.
-Du ba meg holde kjeft... -Unnskyld. Unnskyld!
Jeg vet. Vi er ferdige med "ydmyk verten" og "knuller vertinnen" senere-
-så da spiller vi "ta gjestene". Hva med en runde "ta gjestene"?
Din bokdreper og barnesladrer! Vi har bare lekt en lek!
Vi må leke en til. Stille! Hvordan skal vi leke "ta gjestene"?
Stille! Jeg lurer...
Ja. På sin vanlige taktløse måte fortalte Martha om min bok-
-bortsett fra om det var sant eller ikke...
Noe jeg hadde sett at hun ikke hadde gjort, men det er blod under broen.
Men det Martha ikke fortalte om var min andre roman.
Den visste du ikke om, hva? Tar jeg feil?
Den er en vel allegori om et ungt par som kommer fra midtvesten.
Et hyrdedikt. De er fra midtvesten, han er blond og ca. 30 år.
Han er vitenskapsmann og lærer. Musen hans drikker konjakk hele tiden.
-Dette er min lek. Dere har lekt. -Jeg vil høre den.
Musens far var en hellig mann som drev en svindlerbule...
-...hvor han tok de troende. -Dette høres kjent ut.
-Så kom Blondie og fruen... -Veldig morsomt.
Takk. De slo seg ned i en by som Nouveau Carthage.
-Det er best du ikke fortsetter... -Jeg elsker velkjente historier.
Blondie var bare forkledd som lærer, for på vesken hans sto det:
-H.U. Historisk Uunngåelig. -Det er ingen grunn til å fortsette.
Han hadde denne bagasjen og en del av den var hans lille mus...
Vi trenger ikke høre på dette.
Ingen forsto hvorfor en svømmer fra Kansas hadde en sånn liten mus-
-og han bar musen i sine armer selv om hun egentlig var ganske tåpelig.
-Dette er ikke snilt av deg. -Kanskje ikke.
Musen drakk konjakk uhemmet og sto halve tiden og ropte på elgen.
-Jeg vet hvem det er. -Gjør du?
Men hun var ei gullhøne, full av gudfryktige penger, så hun fikk duge.
-Så hun fikk duge! -Slutt, George.
-Men hvorfor giftet de seg? -Nei!
Jo! Hvorfor giftet de seg? En dag hovnet musen opp-
-og da gikk hun til Blondie, stakk fram magen, og sa: "Se på meg!"
"Se på meg, jeg har hovnet opp". "Du store min", sa Blondie.
-Og så giftet de seg... -Og så giftet de seg.
-Og så...hva? -Så sank hun sammen.
-Jeg mente ikke å si det... -Du har fortalt det.
Du kan ikke ha fortalt det! Det kan du ikke ha gjort!
Og slik leker man "ta gjestene".
Jeg kommer til å spy. Nei, la meg være!
-Det skulle du ikke gjort. -Jeg hater hykleri.
-Det var slemt og skadelig. -Det går over.
-Skadelig for meg. -For deg?
Nydelig. Du må ha et svin som viser deg hvor trøflene er.
-Du bør bytte taktikk. -Få kona di inn i bilen.
-Nei takk, vi går hjem. -Tenk ut en ny strategi.
-Du kommer til å angre dette. -Uten tvil. Jeg angrer alt.
Nei, jeg mener at jeg skal få deg til å angre. Bare vent!
-Bra gjort, George. -Hyggelig at du satte pris på det.
Dette gjorde du virkelig bra. Dette fikset du virkelig.
-Så mye liv har du ikke vist på lenge. -Du får fram det beste i meg.
-Du er en drittsekk. -Men du kan gå som en araberhest...
...og rispe opp alt, skremme halve verden om du vil-
-...men la en annen prøve, åh, nei. -Din miserable--
Jeg gjorde det for din skyld. Jeg trodde du ville like det.
Det er jo i din smak, blod og slakt. Er du ikke litt opphisset?
Slik at du kommer pustende og pesende med sprettende meloner?
Nå har du virkelig driti deg ut, George. Det lover jeg.
Men du kan sitte og sikle gin, og forulempe meg hele natten?
Du tåler det! Det var jo derfor du giftet deg med meg!
-Det var en desperat løgn. -Så du vet det ennå ikke?
Jeg er sliten av å slå deg. År ut og år inn!
Det var ikke det jeg ville ha.
Jeg visste det ikke. Nei, du er syk.
Jeg skal vise deg hvem som er syk. Jeg skal vise deg hvem som er syk!
Slutt!
Du har det virkelig gøy nå, ikke sant?
-Men jeg skal bli ferdig med deg. -Du og quarterbacken?
Du kommer til å ønske at du døde i den bilen, din drittsekk!
Og du at du aldri hadde nevnt sønnen vår. Jeg advarte deg.
-Jeg advarte deg mot å gå for langt. -Jeg har så vidt begynt.
Jeg takler det når vi er alene, da hører jeg ikke etter.
Og om jeg gjør det, så toner jeg deg ut.
Men de siste århundrene har du begynt med noe som er for mye.
Jeg driter i om du viser det møkkete undertøyet ditt offentlig-
-men når du forsvinner inn i din egen fantasiverden, da...
Galskap!
Har du noen gang hørt på deg selv?
-Du foreleser som om du skriver... -Jeg er faktisk urolig for deg.
-For din psykiske helse. -Ikke tenk på den, du.
-Jeg tror jeg skal få deg innlagt. -Hva for noe?
-Du er jaggu for jævlig... -Jeg må jo ta deg på et vis.
Du trenger ikke gjøre noe. Tusen år med deg har vært nok!
-Så du legger deg inn frivillig? -Vil du vite hva som har skjedd?
Det røk. Ikke jeg, men hele den forbanna dritten.
Du bare fortsetter. Alt kan styres. Du finner på unnskyldninger for alt.
Til helvete med det, dette er livet! Vi er kanskje døde i morgen.
Så en dag, eller natt, skjer det noe, og...
...alt raser sammen og du bryr deg ikke om noe.
-Jeg har virkelig prøvd... -Kutt ut.
Du er et monster.
Jeg er tarvelig og vulgær, og leker mann i huset-
-for noen må jo gjøre det. Men jeg er ikke et monster!
Du er en bortskjemt, nytelsessyk, snuskete, spritgal...
Det røk og jeg har ikke tenkt å prøve å nå fram til deg noe mer.
Det var et sekund hvor vi kunne nådd hverandre gjennom alle denne dritten-
-men det har passert, og jeg vil ikke prøve igjen.
En gang i måneden, ble jeg vant til at stakkars Martha ble den misforståtte-
-snille jenta som bare trengte litt ømhet for å blomstre igjen.
Og det trodde jeg på, som den tosken jeg er.
Men nå tror jeg ikke på deg!
Det finnes ingen flere øyeblikk hvor vi kan komme sammen!
Du kan ikke nå fram til noen uten noe, og du er ingenting! Pang!
Jeg så på deg i kveld og du var ikke der! Det røk tilslutt!
Og det kommer jeg til å skrike ut!
Jeg kommer til å forårsake den største eksplosjonen du har hørt!
-Prøv og jeg slår deg i din egen lek. -Truer du meg? Bare pass deg...
-Jeg skal rive deg i filler. -Det er du ikke mann til å klare.
-Total krig? -Total.
Kom igjen, Martha...
Klokker...
Jeg hørte klokker... Klokker som ringte.
Klokker som ringer... Jeg har hørt klokker.
Jeg klarte ikke å sove på grunn av klokkene...
-De vekket meg... Hva er klokken? -Ikke plag meg.
Jeg sov og drømte om noe, og da hørte jeg det...
Jeg visste ikke hva det var og det skremte meg...
-Det var kaldt. Vinden var så kald. -Jeg skal ta deg, Martha.
Det var noen der og jeg ville ikke at det skulle være noen der.
-Jeg var naken... -Du vet visst ikke hva som foregår?
-Jeg vil ikke vite. -Hør på dem!
-Se på dem! -Jeg vil ikke. La meg være.
Jeg vil ikke ha barn. Jeg vil ikke... Jeg er redd.
Jeg vil ikke at det skal gjøre vondt. Vær så snill, vær så snill...
Jeg burde visst det. Vet han det, den hingsten du er gift med?
Hvordan utfører du drapene dine? Med piller? Eplegelé? Viljekraft?
Jeg er syk. Hvor er mannen min? Jeg vil ha noe å drikke!
Vet du hva som foregår der oppe, lille frøken?
Jeg vil ikke vite noe. La meg være i fred!
-Hvem ringte? Hva var det? -Din mann er der og du lurer på det?
Det var noen som ringte.
Ja, noen ringte... Klokkene ringte og det var noen...
Det var noen som ringte...
Klokkene ringte og det var noen...
Nå vet jeg. Nå vet jeg, Martha! Det var et budskap.
Budskapet var om sønnen vår. Klokkene ringte og det kom et budskap-
-om sønnen vår. Og budskapet var...
-Vår sønn...er død! -Nei.
Martha vet ikke at sønnen vår er død. Ikke fortell det til henne!
Jeg skal fortelle henne når tiden er inne. Jeg skal fortelle det.
-Jeg er syk. -Så fint.
-Jeg kommer til å dø. -Fint. Bare gjør det.
Martha, jeg har forferdelige nyheter.
Det gjelder sønnen vår.
Han er død... Hører du meg, Martha?
Gutten vår er død.
George!
Hvor i helvete er alle sammen?
Dere får fem minutter til å krype fram fra hvor enn dere gjemmer dere!
George!
Klirr...
Herregud, har du blitt gal, også? Har du blitt gal, også?
Antageligvis.
Alle har blitt gale. Jeg kommer ned og hva skjer?
Hva da?
Kona mi er på dass med ei spritflaske, og hun blunker til meg.
Har hun aldri blunket til deg? Så synd.
Hun ligger på flisegulvet, helt sammenkrøpet.
Hun begynner å rive av lappen på spritflasken, på konjakkflasken.
Kanskje det blir mer komfortabelt for henne i badekaret?
Da jeg spurte hva hun gjorde, sa hun: "Hysj, ingen vet at jeg er her. "
Og her nede vakler du rundt, og sier: "Klirr".
-Alle har blitt gale. -Trist, men sant.
-Hvor er mannen din? -Han har gått opp i røyk.
Dere er gale, alle sammen. Sprøe.
Det blir vi når virkeligheten blir for vanskelig å takle.
Slapp av. Synk ned i det. Du er ikke bedre enn noen andre.
Jeg tror jeg er det.
Du er i alle fall en flopp på enkelte områder.
Hva sa du?
På enkelte områder er du jaggu en flopp!
Beklager, men kom tilbake en gang jeg ikke har drukket i ti timer.
-Baby, du er jaggu en flopp. -Du er jammen noe. Vet du det?
For deg er alle en flopp. Mannen din er en flopp, jeg er en flopp!
Alle er flopper. Jeg er Moder Jord og dere er flopper.
Jeg blir kvalm av meg selv.
Det finnes bare en mann i hele livet mitt som har gjort meg lykkelig.
-Vet du det? En eneste. -Gymlæreren?
George.
-Mannen min. -Nå kødder du.
-Det gjør du vel? -Tror du meg ikke?
-Klart jeg gjør. -Tolker du alt ut fra utseendet?
George, som er der ute i mørket-
-og som er snill mot meg, og som jeg rakker ned på.
Han som lærer seg lekene vi leker like fort som jeg endrer dem.
Som kan gjøre meg lykkelig og jeg vil ikke være lykkelig. Jo det vil jeg.
George og Martha... Trist, trist, trist.
Som jeg ikke tilgir, for han har sett meg som jeg er-
-og har sagt: "Du duger."
Han som har begått den ufyselige, fornærmende feilen å elske meg.
Og det må han straffes for. George og Martha...
Trist...trist...trist.
En dag...en natt, en idiotisk, spritfylt natt vil jeg gå for langt-
-og da knuser jeg ham eller dytter ham bort for godt-
-som er det jeg fortjener.
-Han virker ganske knust allerede. -Sier du det?
Lille gutt, du sitter så bøyd over den mikrofonen din--
-Mikroskop! -Og du ser ikke noe, gjør du vel?
Du ser bare flekker og skrap, men ikke det som skjer, eller hva?
Du vet så lite, så lite... Og du skal liksom ta over verden.
-Det er nok nå. -Er hingsten sint?
-Kastraten blir opprørt! -Du slår jaggu vilt.
Din stakkars lille drittsekk. Gå og lukk opp.
-Hva sa du? -Gå og lukk opp, sa jag. Er du døv?
Vil du at jeg skal lukke opp døren?
Det stemmer. Lukk opp, eller er du for full til å klare det også?
Lukk opp! Du kan være tjener her en liten stund.
-Hør her. Jeg er ikke lakeien din. -Jo det er du. Du har vel ambisjoner?
Du ble vel ikke med meg bare på grunn av lidenskap, eller hva?
Du tenkte vel litt på karrieren din, ikke sant?
Så nå kan du være tjener på karrierestigen en stund.
-Du har ingen grenser, du? -Det stemmer. Ingen. Lukk opp nå.
-Planløs, hensynsløs... -Bare gjør som du blir tilsagt.
-Vis Martha at det er noe du klarer. -Jeg kommer, for helvete!
Nydelig! Fantastisk!
-Kutt ut! -Unnskyld. Lukk opp, nå, er du snill.
Så nydelige.
-Sønn, du kom hjem til bursdagen din! -Hold deg unna.
Det er tjeneren, for faen.
Virkelig? Er det ikke vår lille sønn, Jim, vår lille helamerikanske...
Det håper jeg ikke. Han har oppført seg veldig merkelig.
Martha, jeg tok med disse blomstene fordi, fordi, fordi...
Helvete heller, Martha, her.
Stemorsblomster, rosmarin, fioler... Brudebuketten min.
-Nå tror jeg at jeg tar kona... -Nei! Bli her og lag en drink.
Nei, Martha, det hadde vært for mye. Han er tjeneren din, ikke min.
-Jeg er ingens tjener! -Nå.
Slemme barn med triste leker som hopper gjennom livet, osv. Hva?
-Knull på, baby. -Den kan ikke! Den for full...
Virkelig! Sett disse i noe gin.
-Så stygt gjort mot Marthas løvemunn! -Er det det de er?
Ja, og jeg gikk under månen til pappas drivhus for å plukke dem til henne.
Månen er ikke oppe. Jeg så den gå ned fra soverommet.
-Det er måne. -Den jævla månen gikk ned.
Det er mulig, min kyskhet, men den gikk opp igjen.
Da jeg seilte forbi Mallorca, så jeg månen gå ned, funderte en stund-
-og så kom den opp igjen.
-Det er en løgn. -Må du kalle alt en løgn?
-Jeg vet ikke når dere lyver. -Det er ikke meningen heller.
Du har aldri seilt forbi Mallorca. Du har ikke vært i Middelhavet engang!
Jo visst, mine foreldre tok meg på en reise dit som eksamenspresang.
-Var det etter at du drepte dem? -Kanskje det.
Eller kanskje ikke.
Sannhet og illusjon, hvem ser forskjellen, tjener?
Om du ikke fungerer i sengen-
-så er du tjener. -Jeg er ikke tjener!
Da må du ha klart det? Ja?
Noen lyver. Noen leker ikke etter reglene. Hvem lyver, Martha?
-Si at jeg ikke er tjener. -Nei, du er ikke tjener.
-Så slik er det. -Sannhet og illusjon, George.
-Du vet ikke forskjellen. -Nei, men vi må fortsette.
-Gap, sa løvene. -Takk.
-Glem det. -Gap, sa løvene!
-Ikke gjør det, George! -Slutt!
Hold kjeft, din hingst. Eller er du tjener? Hva er du?
-Spiller det noen rolle, George? -Nei, det gjør det faktisk ikke.
Slutt å kaste de forbanna greiene på meg!
-Skal jeg gjøre noe? -Er du tjener eller hingst?
Sannhet eller illusjon, George. Spiller det ingen rolle for deg?
Pang! Det er svaret, elskling.
Oppfattet.
Gjør dine blåårete hofter klare. Nå skal vi leke "fostre opp baby".
Ikke bråk! Du vil vel ikke ha en skandale her, gutt? Så sitt!
Og du, vakre frøken, du har jo vært med før, ikke sant?
Flott. Men alle er ikke her. Du der! Den lille fruen din er ikke her.
-Hun har hatt en slitsom natt... -Alle må være med på leken.
Lett på rumpen og få den lille fylliken inn hit. Gå, bisken. Gå.
En lek til.
-Jeg liker ikke det som skal skje. -Vet du hva det er?
-Nei, men jeg liker det ikke. -Kanskje du vil det, Martha.
-Det er en morsom lek. -Ingen flere leker...
Bare en lek til, så er det nattinatt.
Alle pakker og drar til sitt,-
-og du og jeg går opp til oss.
Alt er over før du vet ordet av det.
-Vil du ikke legge deg med Georgie? -Det er leking jeg ikke orker.
Jo da. Du som er så flink til å leke. Klar du vil det.
Ikke rør meg! Hold potene rene til studentene!
Hør her! Du har hatt en helkveld. Ikke slutt bare fordi det smaker blod.
Nå skal du få så din forestilling blir seende ut som et påskeshow.
-Du får skjerpe deg litt! -Slutt!
Du må være oppreist og i form, for jeg skal gi deg en omgang.
-Jeg vil ha en likeverdig kamp. -Det skal du få.
Dette handler om liv eller død. Du kommer til å bli overrasket.
Her kommer smårollingene. Er du klar?
Er du en kanin?
-Hvordan har kaninen det? -Kaninen har det fint.
Kaninen har det fint. Så fint.
Da setter vi i gang. Siste lek. Sitt ned, alle sammen. Sett deg, Martha.
Det er en sivilisert lek.
Vi har hatt en herlig kveld. Vi har blitt kjent med hverandre...
Vi har lekt morsomme leker: Kryp sammen på gulvet, for eksempel.
-Og "gap, sa løven"... -Plukk av etikettene!
-Plukk av etikettene. -Jeg plukker av etikettene.
Alle gjør det. Når man har kommet gjennom huden og musklene-
-flyttet organene og ser beinet... Hva gjør man da?
Man er ikke framme. Inne i beinet finnes margen og den må man få tak i.
Men bein er harde, spesielt i de unge. Ta sønnen vår, for eksempel.
-Hvem? -Marthas og min lille glede.
-Hva driver du med? -Jeg snakker om sønnen vår.
Det er viktig at vi snakker om ham.
Du vil vel høre om vår livlige gutt, ikke sant? Marthas og min sønn.
-Har dere barn? -Så sannelig. Om vi har...
-Martha, vil du snakke om ham? -Ikke gjør det.
La oss se. Han er en fin gutt til tross for hjemmet sitt.
De fleste ville blitt nevrotiske her, med Martha som sover til fire..
...og som prøver å bryte seg inn for å bade ham som 1 6-åring.
Og som sleper fremmede hjem til alle døgnets tider.
-Det holder. -Vil du fortsette?
Hvorfor vil noen vaske noen som er 1 6 år gammel?
-Fordi han er hennes lille bamse. -Ålreit. Vil du ha sønnen vår?
-Vil du ha en drink? -Ja...
-Vi trenger ikke høre på dem. -Du kan ikke bestemme reglene her.
Flink gutt, du vil nå langt. Martha, din resitasjon, takk.
Vår sønn...
Sønnen vår ble født en septemberkveld, ikke ulik denne.
Men i morgen og for 16 år siden.
-Det var en lett fødsel. -Nei, Martha, du jobbet hardt.
Det var en lett fødsel, bare man lærte seg å slappe av.
-Det var bedre. -Det var en lett fødsel.
Jeg var ung og han var frisk. Et rødt, brølende barn...
Martha tror hun så ham under fødselen.
Med glatte, faste lemmer. Og hodet fullt av svart, fjonete hår.
Som senere... Senere ble det lyst som solen.
-Det var et friskt barn. -Jeg hadde ønsket meg et barn.
-En sønn eller datter? -Et barn!
-Og jeg fikk barnet mitt. -Barnet vårt.
Barnet vårt... Og vi oppfostret ham...
Ja, det gjorde vi. Vi oppfostret ham.
Og han hadde grønne øyne...
Så grønne, grønne øyne...
-Blå, grønne, brune... -Og han elsket solen.
Og han var solbrent før og etter alle andre.
Og i solen, ble håret hans som...ull.
Vakre, vakre gutt!
-Så vakker og så klok. -Alt er relativt.
-Vakker, klok, perfekt. -Slik snakker en ekte mor.
Jeg vil ha et barn. Jeg vil ha et barn.
-Av prinsipp? -Jeg vil ha et barn, en baby...
Men en slik fullkommenhet kunne ikke vare.
-Ikke med George i nærheten. -Jeg visste hun ville endre tone.
Kan du ikke være stille?
En druknende mann drar sine nærmeste med seg. Og han forsøkte det.
Og som jeg kjempet imot. Det eneste i livet jeg ville holde rent...
...og uskadd gjennom vårt ekteskaps syke netter og idiotiske dager...
...gjennom spott og spe. Herregud, for en latterliggjøring!
Gjennom den ene mislykketheten etter den andre.
Det eneste, den eneste personen jeg prøvde å beskytte-
-og bære gjennom dette destruktive ekteskapet...
Det eneste lyset i alt dette håpløse mørket. Sønnen vår!
Slutt...slutt!
-Liker du det ikke? -Du kan ikke gjøre slikt.
-Du får ikke lov. -Hvorfor ikke?
-Er leken over? -Ja.
Ikke i det hele tatt. Jeg har en liten overraskelse til deg. Det er om Jim.
Det er jeg som bestemmer her. Jeg har dårlige nyheter til deg.
-Til oss begge, mener jeg. Trist. -Hva er dette?
Mens du var opptatt, jeg mener, mens dere var opptatt, hvor vet jeg ikke-
-men dere må ha vært et sted. Da satt fruen og jeg og snakket.
En liten pratestund. Da ringte dørklokken.
Ja, Martha. Det er vanskelig for meg å si det...
-Si det. -Vær så snill, ikke gjør det.
Det kom en liten telegramkar på rundt 30.
-Gale-Billy? -Det stemmer, Martha.
Han hadde et telegram til oss. Nå må jeg fortelle deg om det.
Hvorfor ringte de ikke? Hvorfor kom de med det?
Enkelte telegram må leveres. Enkelte kan ikke ringes inn, Martha.
Hva mener du?
Jeg kan knapt få meg til å si det. Vil du gjøre det?
Jo, Martha, jeg er redd at gutten vår ikke kommer hjem til bursdagen sin.
-Så klart han gjør det. -Han kan ikke.
Sønnen vår...er død.
Han døde på ettermiddagen på en landevei med lærlingebrevet i lommen.
Han svingte unna et pinnsvin og kjørte inn i et...
...stort tre.
-Du kan ikke gjøre det! -Jeg syntes du burde få vite det.
Du kan ikke gjøre det! Du kan ikke bestemme slike saker selv!
-Det tillater jeg ikke! -Jeg må dra i 12-tiden, antar jeg.
Han må identifiseres og en del andre saker må ordnes.
Jeg har ikke gjort noe! Hør på meg: Sønnen vår er død!
Hør nøye etter! Det kom et telegram om en bilulykke. Han er død!
Pang, akkurat slik. Hva synes du om det?
Slipp henne, hun klarer seg.
-Nei, nei...han er ikke død... -Han er død.
Du kan ikke...du kan ikke bestemme slikt...
Han har ikke bestemt noe. Han har ikke makten til det...
Nei, jeg er ikke en Gud. Jeg kan ikke bestemme over liv og død.
Du kan ikke drepe ham. Du kan ikke bare la ham dø...
-Du kan ikke... -Det kom et telegram, Martha.
Vis meg det. Få se telegrammet.
-Jeg spiste det. -Hva sa du?
Jeg spiste det.
Er det en måte å behandle henne på? Å spøke om det?
-Spiste jeg det eller ikke? -Jo, jeg så at du spiste det.
-Som en flink gutt. -Dette slipper du ikke unna med.
-Du kan jo reglene, Martha. -Hva snakker dere om?
-Jeg kan drepe ham om jeg vil. -Han er vårt barn.
-Og jeg har drept ham.
Gode Gud, nå tror jeg at jeg forstår.
-Så fint for deg. -Jeg tror jeg forstår dette...
-Du har ikke rett til det. -Jo visst.
Det er det at vi aldri snakket om det. Jeg kan drepe ham når som helst.
Du brøt reglene våre. Du nevnte ham for noen andre.
-Det gjorde jeg ikke. -Jo, det gjorde du.
Du nevnte ham for meg.
Iblant glemmer jeg, når det er sent og alle andre snakker...
Da vil jeg nevne ham, men jeg behersker meg.
Jeg har villet snakke om ham så ofte. Men du provoserte meg.
Du hadde ikke trengt å gjøre dette. Jeg nevnte ham, ålreit?
Men du trengte ikke å gå så langt. Du trengte ikke å drepe ham.
-"Må han hvile i fred." -Amen.
Du trengte ikke å la ham dø.
Det var ikke nødvendig.
Dagen gryr. Jeg tror festen er over.
-Dere kunne ikke få noen? -Nei.
Vi kunne ikke.
Gå hjem og legg dere, barn. Det er over leggetid.
Dere kan gå nå.
-Jeg vil gjerne... -God natt.
-Vil du ha noe? -Nei...
-På tide å legge seg. -Ja.
-Er du trøtt? -Ja.
-Jeg er det. -Ja.
Det er søndag i morgen...
-Hele dagen. -Ja...
-Måtte du? -Ja.
-Så du måtte? -Ja.
Jeg vet ikke...
-Tiden var inne. -Var den?
Ja...
Jeg fryser.
-Det er sent. -Ja.
Det kommer til å bli bedre.
-Jeg vet ikke. -Det blir det... Kanskje.
-Jeg er ikke sikker. -Nei.
-Bare oss? -Ja.
Du tror ikke at vi kanskje..?
Nei...
-Går det bra? -Ja...
Nei...
Hvem er redd for Virginia Woolf? Virginia Woolf, Virginia Woolf?
Jeg er det, George.
-Hvem er redd for Virginia Woolf? -Jeg er det, George.
Jeg er det.